Lontoo, 1718
Olen lehtimies, Robert. En ole kiinnostunut saduista.
Daniel Defoe, olet kirjailija. Sinut on valittu -
kertomaan tämä tarina taistelusta, e pätavallisesta ystävyydestä-
ja kuolemattomasta rakkaudesta maailmalle.
Suurenmoista. Elämää, kuolemaa ja intohimoa.
Voisit ryhtyä näyttelijäksi.
Mitä tämä tarina merkitsee minunlaiselleni kirjoittajalle?
Olet lempikirjoittajani.
Mikä tämä on? - Erään Robinson Crusoen päiväkirja.
Kertomus on siis totta? - Joka sana.
Härkäpäisen merimiehen lokikirja.
Lue päiväkirja. Kiinnostut varmasti hänen tarinastaan.
Tarinani alkaa naisesta niin kuin monet muutkin.
Mary McGregor ja minä aioimme mennä naimisiin.
Mutta sitä mukaa kuin McGregorit rikastuivat, Crusoet köyhtyivät.
Niinpä rakastettuni kihlattiin ystävälleni Patrick Connorille.
Vaikka Patrick tiesi suhteestamme, hän halusi pitää Maryn.
Tämän ei tarvitse loppua näin. - Miten sitten?
Pitäisikö minun perua kihlaus ja häpäistä perheeni?
Patrick?
Olimme ystäviä. Eikö se merkitse mitään?
Olimme ystäviä, Crusoe.
Mutta emme ole enää!
Sitten taistelemme.
Hänestä tulee vaimoni, Robin. Se on Jumalan tahto.
Tiedät, että olemme aina rakastaneet toisiamme.
Tämä ei kuulu sinulle, James!
Et ole samanlainen kuin veljesi.
Älä ole kuin he.
Ette tule koskaan olemaan yhdessä!
Patrick!
Rakas Jumala, anna anteeksi.
Hän on kuollut, sir.
Murhaaja.
Ottakaa hevosenne. Menkää!
Murhaaja!
Sanoin, etten rakasta häntä. Te molemmat halusitte taistella.
En halunnut tappaa ystävää. Lähdin pois. - Otit haasteen vastaan.
Olisiko viisaampi toiminut toisin?
Hänen veljensä yrittävät kostaa. - Yrittivät jo.
Hän oli ystäväni.
En olisi koskaan toivonut hänelle sellaista kohtaloa.
Lähde. Täällä ei ole turvallista sinulle. - Voiko koskaan olla?
Aika parantaa haavat. Selitän tilanteen Patrickin perheelle.
Ajaja vie sinut Edinburghiin ja järjestää sieltä matkan eteenpäin.
Palaa viisaampana.
Palaan vuoden sisällä. Sitten menemme naimisiin.
Jos tulosi kestää 13 kuukautta, suostunko jonkun toisen vaimoksi?
Rakastan sinua.
Näen aina kasvosi edessäni.
Vuosi.
Ei enempää.
Niin lähdin merille. Vain siellä olin turvassa.
Seilasimme maailman meriä kuukausia.
Kävimme mystiseltä tuoksuvilla saarilla, uimme delfiinien kera.
Ja kuljetimme silkkiä ja mausteita, jadea ja mahonkia.
Kerran lastinamme oli orjia.
Olin kohtalon oikusta maaton mutten tarpeeton.
Vaikka olin palvellut kuninkaan armeijassa -
kapteeni pyysi minua koulutukseni vuoksi-
kirjoittamaan matkastamme.
Sisään.
Terveisiä kapteenilta, Crusoe. - Kiitos. Sulje ovi.
Patrickin kuolema ajoi minut kotimaastani-
mutta Maryn ja tulevien häidemme ajatteleminen -
pitivät mielialani korkealla.
Pieni laivamme oli selvinnyt kolmen valtameren myrskyistä.
Myrsky kesti joskus viikon. Mutta luotin miehistöömme.
Tiivistäkää lastiluukut! - Kyllä, kapteeni!
Uppoamme!
Antakaa kätenne!
Tuossa tuntemattomassa paikassa pelko hiipi mieleeni.
Käsitin, miten hirveä tilanteeni oli.
Apua!
Kun hautasin tovereitani, ajattelin omaa sieluani.
En tiennyt, minne olin joutunut, mihin maahan, minkä kansan luokse.
Ja selviäisinkö täällä hengissä edes yhtä yötä-
puhumattakaan viikosta. Tai kuukaudesta.
Vietin yöni uskaltamatta ajatella vaanivia vaaroja.
Valvoin ja ajattelin sitä, miten selviäisin seuraavasta päivästä.
Mielialani nousi yhdessä auringon kanssa.
Hylky oli jäänyt upottuaan kiinni särkälle.
Laivalta saattaisin löytää ruokaa ja juomaa -
mistä sain lisää toivoa.
Hei! Onko täällä ketään?
Hylky oli särkällä niin, että vesi oli täyttänyt sen vain puoliksi.
Kuivassa keulaosassa oli ruutia, aseita ja ruokaa.
Löysin puusepän kirstun.
Säätyläismiehenä minulla oli vähän kokemusta työkaluista -
mutta päätin opetella heti käyttämään niitä.
Myrsky oli murskannut isoveneen, mutta löysin kannen palan.
Käytin sitä lauttana.
Nousuveden ja kevyen tuulen ansiosta pääsin rantaan.
Olin ylpeä aikaansaannoksistani...
Siihen saakka.
Onneni oli kääntynyt. Ruokaa oli kuukaudeksi, työkaluja ja puuta.
Ja seuraa kapteenin Skipper-koirasta.
Ole hyvä, Skipper.
Tästä lähtien etsit itse ruokasi.
Tein päivittäin retkiä kauemmaksi rannasta -
tunkeutuen yhä syyemmälle alueen sisäosiin.
Olimme purjehtineet Guinean rannikolla.
Arvelin, että alue saattaisi olla yhteydessä mantereeseen -
josta saattaisin löytää ihmisasutusta.
Olen saarella.
Jotta näkisin ensimmäisen ohikulkevan laivan -
päätin pysytellä mahdollisimman lähellä rantaa.
Viikot muuttuivat kuukausiksi... Eikä vilaustakaan laivasta.
Mutta uskoin sen tulevan.
Jokin laiva purjehtisi ohitseni vielä lähitulevaisuudessa.
Skipper! Hiljaa, Skipper!
Voi luoja!
Tulkaa takaisin!
Olen täällä!
Tulkaa takaisin! Tuli! Tuli!
Tulkaa takaisin, ole kiltti!
Tulkaa takaisin, olen täällä!
Ymmärsin silloin, etten voinut luottaa onneen tai kohtaloon -
tai Jumalan apuun, vaan omiin voimiini.
Aloin vähitellen pitää saarestani.
En ole vetelehtinyt täällä.
Silti ajatukseni palaavat entiseen elämääni.
Tule, Skipper. Saat kuulla maailman ihanimman äänen.
Skotlannin sielun.
Robin...
Maryn ajatteleminen antoi minulle voimia. Tiesin palaavani.
NOUSIN MAIHIN TÄÄLLÄ 30. S YYSKUUTA 1705
Pystytin muistomerkin saapumiseni muistoksi.
Merkitsen siihen kaikki täällä viettämäni päivät ja kuukaudet.
Vuosi, Skipper.
Kokonainen vuosi.
Mitkä kuvitelmat piinasivatkaan minua juostessani linnoitukseen.
Pidin jokaista pensasta ihmisenä.
Järkyttyneenä luulin Saatanan ottaneen ihmisen muodon -
ja jättäneen jälkensä rantaani.
Jostain saareltani kuului ääniä, joita en uskonut enää kuulevani.
Ne olivat ihmisääniä, mutten ollut ikinä kuullut mitään vastaavaa.
Paikka. Paikka siinä!
Älä pelkää.
Olen ystäväsi.
Anna se minulle.
Mitä oikein teit!
Pelastin sinut!
Haluan olla ystäväsi.
Miten saan sinut ymmärtämään?
Olen... ystäväsi.
Ruokaa. Ruokaa.
Ruokaa, ruokaa!
Tässä.
Lahja. Rauha.
Haluat kiväärin. Ei, se on liian voimakas.
Jos yrität viedä sen, tapan sinut. En halua tehdä sitä.
Olet ystäväni.
Ruokaa.
Lopeta!
Rienausta.
Miten kuvittelin voivani ystävystyä sen villin kanssa?
Tajusin, että hän tuli toisesta, Saatanan hallitsemasta maailmasta.
Minä, Robinson Crusoe, suojelisin valtakuntaani kaikelta pahalta.
Valmistaudu, Skipper. Saarellamme on vihamielinen pakana!
Pakana ei voinut tietää, että hänen vastustajansa oli sotilas.
Ja että hän joutuisi kohtaamaan taitavan strategin.
Ristiriitaisia tunteitani on vaikea kuvailla.
Näinä kahtena vuotena olin kaivannut toisen ihmisen seuraa.
Ja nyt olimme vihollisia. Metsästäjä ja saalis.
Ja hän oli tuolla jossain saarellani.
Häviä, senkin musta pahalainen!
Älä koske siihen. Älä koske siihen pahukseen.
No niin. Ammu vain aivosi pihalle!
No niin.
Anna pyssy minulle.
Anna pyssy minulle!
Tule tänne. Annan sinulle tämän. Katso, katso.
Ylös.
Rauhassa.
Ymmärrätkö vaaran?
Kuolema!
Kuka sinä olet?
Mitä sinä olet?
Katso!
No?
Selvä.
Hän oli epäilemättä villi, mutta pohjimmiltaan kunnon kaveri.
Ehkä tehtäväni oli käännyttää hänet pakanallisista tavoistaan.
Mikä nimesi on?
Miten olisi Hamish?
Veljeni oli Hamish.
Onko tänään torstai?
Ei, tänään on perjantai.
Perjantai!
Perjantai.
Perjantai...
Perjantai. Isäntä.
Isäntä...
Isäntä. Perjantai.
Isäntä... Perjantai...
Perjantai.
Nukut tässä.
Sinä... nukut... tässä.
Vain aamuun asti.
Ruokaa.
Pysy siinä.
Ruokaa.
Isäntä.
Seis.
Tule tänne.
Olin loukannut tätä villiparkaa ja olin pahoillani siitä.
Hän oli paras mahdollinen kohde suopealle ohjaukselleni.
Niin ainakin luulin silloin.
Perjantaista tuli uskollinen ja ahkera työntekijä.
Hän tiesi paljon viljelemisestä ja alkoi opettaa minuakin.
Minä yritin opettaa hänelle virheetöntä englantia.
Puolessa vuodessa hänestä tuli yllättävän taitava.
Eräissä muissa asioissa Perjantain opettaminen oli vaikeampaa.
Perjantai... Haluaisin puhua sinulle Jumalasta.
Jumalasta? - Luojastasi.
Hän loi kaiken, sinutkin.
Pakia. - Pakia?
Pakia. Jumala. - Krokotiili.
Kauan sitten ei maata, vain vettä. - Kuten 1. Mooseksen kirjassa.
Pakia asuu vedessä.
Hän luo tingpopo. - Hän loi auringon ja kuun.
Aurinko ja kuu menevät naimisiin ja tekevät ihmisen. Kaikki ihmiset.
Ei, Jumala loi sinut. - Pakia!
Ei krokotiiliä voi palvoa! - Miksei? Krokotiilinhampaat.
Käskeekö Pakia syömään ihmisiä? - Tekee vahvaksi.
Syömme kalaa, uimme hyvin. Syöt liskon, kiipeät hyvin.
Syöt sydämen, tulet vahvaksi. - Tämä on pakanallista rienausta.
Oikea Jumala on suurempi ja vahvempi.
Oikea Jumala on rakkaus. Hän opettaa rakastamaan vihollisia.
Pakia ei ole Jumala.
Näytä minulle Jumala.
Ei se käy. - Näytin Pakian, näytä sinä Jumala.
Ei Jumalaa voi nähdä. Hän on hengessä, sielussa.
Näen hengen puissa, puissa ja eläimissä. Näen joka paikassa.
Tässä. Tässä on Jumala. Tässä on todiste Jumalasta.
Hänen pyhä sanansa. Testamenttinsa. Viisautensa. Suunnitelmansa.
Missä? En näe Jumalaa. - Se täytyy lukea. Katso, mitä teit!
Tämän rienauksen vuoksi sielusi tuomitaan ikuisiin tuskiin.
En pidä Jumalastasi.
En pidä sinusta.
Anna anteeksi meitä vastaan rikkoneille, Sinua vastaan, Herra.
Minun pitäisi katua sanojani.
En tiedä Perjantaista, mutta minä olin kiitollinen hänestä.
Nyt olen jälleen yksin. Selviydyn hyyin.
Syön ja asun hyyin.
Mutta kaipaan hänen seuraansa.
On kulunut useita viikkoja. Kohtaamme silloin tällöin.
Mutta emme puhu.
Uskonsodat ovat aina kiusanneet ihmiskuntaa.
On surullista -
että tässä kahden maailmassa uskonto on aiheuttanut sodan.
Jotain on tehtävä.
Perjantai!
Emme voi jatkaa näin!
Olemme kahden tällä saarella puhumattomina ja eristäytyneinä.
Olen pahoillani siitä, mitä sanoin.
Kaikesta, mitä tein. Olin vihainen.
Pyydän anteeksi.
Haluan, että tulet takaisin.
Hyvää kalaa. Syö.
Nyt olimme kolmen. Kuulin taas naurua...
Hänen ja minun.
Minä voitan!
Sinun on suurempi!
En ollut unohtanut Perjantain tuojia -
ja heidän mahdollista paluutaan. Nimat olivat valtaapitävä heimo.
Perjantain oma heimo oli uhrannut hänet näille villeille.
Ruutia.
He tulevat tänne saadakseen voimaa. - Suuret soturit.
Päätin varautua heidän tuloonsa.
Valmistauduimme kuin ansoja asettavat metsästäjät.
Sanoin, että vihollisemme lähtevät taikani avulla Pakian luokse.
Ennemmin kuin arvaavatkaan.
Skipper!
Rakas Jumala -
kiitän Sinua ajasta, jonka vietin tämän uskollisen olennon kanssa.
Hän oli ystäväni.
Meneekö Skipper Crusoen taivaaseen?
Koirilla ei ole sielua, Perjantai.
Vain ihmisillä on sielu. Vain ihmiset pääsevät taivaaseen.
Harmi. Hyvä koira.
Perjantai pyytää Pakiaa huolehtimaan sen sielusta.
Itsepäisen sielun ei ole helppoa oppia nöyräksi.
Uskoin ennen omaa tietäni ainoaksi. Nyt en ollut varma.
Nimat tulevat takaisin.
Uuden kuun aikaan monta soturia tulee. Haluavat taikasi.
Voimme rakentaa veneen ja mennä saarellesi.
Ei, emme voi mennä sinne. - Miksemme?
Emme voi koskaan. Olen kuollut. Tämä on kuolleiden saari.
Kuolemme, jos jäämme tänne.
Rakennetaan vene. Lähde saarellesi. - Kunpa voisinkin.
Saareni on toisella puolella maapalloa. Kuukausien päässä.
Mikä saaresi nimi on?
Britannia. Iso-Britannia.
Britannia.
Kyllä. Uusi-Britannia.
Tiedätkö Britannian?
Ei niin kaukana. Ehkä kuukauden.
Tarkoitatko Uutta-Britanniaa? - Uusi-Britannia.
Oikea nimi on Uua-ma-tupiit. Valkoiset sanovat Uusi-Britannia.
Oletko nähnyt ennen valkoisia? - Isä kertoi kauan sitten.
Eivät hyviä. Vievät kaikkea paljon, eivät palauta. Maata, ihmisiä.
Tanga-heimon. Ottavat orjiksi.
Et ole valkoinen mies, Isäntä.
Jos saaresi on Uuden-Britannian lähellä, voisimme lähteä sinne.
Ei. Älä pyydä, Isäntä. - Nimeni ei ole Isäntä!
Nimeni on Robinson Crusoe.
Robina Crus... - Crusoe, kyllä.
Mikä nimi "Isäntä" on?
Valkoinen mies.
Olenko orjasi? - Ei, se oli erehdys.
En ole orjasi!
Ei, et ole orjani. Olemme ystäviä. Voimme rakentaa veneen...
Voimme lähteä!
Annoit minulle elämän, en voi tappaa sinua. Tapan itseni.
Jää sitten tänne ja kuole. Minä rakennan veneen ja elän.
Typerän ylimielisyyteni vuoksi olin jälleen yksin.
Perjantain mukaan Uuteen- Britanniaan olisi kuukauden matka.
Se oli yksi kuninkaani siirtokunta Uuden-Guinean rannikolla.
Aikaa oli vähän. Seuraavan täyden kuun jälkeen alkaisi sadekausi.
Minun olisi lähdettävä pian tai menettäisin tilaisuuteni.
Ellen ollut jo tehnyt sitä.
Kaduin harkitsemattomia sanojani.
En ehkä koskaan enää tapaisi ystävääni.
En ole orja!
Tiedän, Perjantai.
Olet ystäväni.
Kerron sinulle henkeni nimen.
Vain henki, minä ja suuret Tangat tietävät.
Miksi kerrot minulle? - Crusoe antoi elämän. Älä kysy.
Antaa linnun voiman. Lennä turvallisesti maahan.
Nopeasti. Nopeasti.
Peläten, että myrsky olisi yhtä voimakas kuin minut tänne tuonut-
yritimme löytää karjallemme suojat.
Kohtasimme yhdessä myrskyn, joka päihitti kaikki aikaisemmat.
Ei ole aikaa rakentaa uutta.
Kuu on melkein täysi. Monta soturia tulee.
Emme voi piiloutua minnekään. On taisteltava. Ehkä kuolemme.
Kaikki kuolevat. On tärkeää, miten kuolet.
Sitten kuolemme kuin soturit.
Tiesin, että monet Nimoista olivat karanneet viimeksi ansastamme.
Nyt he siis tiesivät, että olemme täällä.
Meillä olisi vain älymme ja jäljellä oleva ruuti.
En tiedä, kuinka kauan makasin siinä Perjantain hoidettavana.
Minulla oli vähän kipuja, mutta kylmyys levisi jäseniini.
En halua kuolla täällä.
Pysy luonani siihen asti. Pysythän?
Palaa sitten heimosi luokse. - En voi mennä. En koskaan.
Perjantai on kuollut. En voi palata täältä.
Olen kuollut heimolleni. Olen tanuang.
Tämä on kuolleiden saari. Kukaan ei lähde.
En halua kuolla täällä.
Perjantaita pidettiin kuolleena, koska hänet uhrattiin.
Se oli kuolemaa pahempi kohtalo. Häntä ei enää ikinä hyyäksyttäisi.
Ironista kyllä tämä "kuollut" oli ainoa toivoni.
Perjantai.
Robin.
Ei, ei, ei.
Sinä elät. Huolehdin sinusta.
Perjantai vie sinut kotiin.
Kotiin.
Olosuhteiden pakosta emme voineet purjehtia Uuteen-Britanniaan -
joten suuntasimme Perjantain saarelle, jossa saisin apua.
Hänen oma kohtalonsa oli epäselvä.
En tiedä, kuinka monta päivää olimme merellä.
Jumala oli meille suopea ja tuulet suotuisat.
Perjantai ohjasi meidät turvallisesti saarelleen.
Perjantai!
Sinä paranet. Hän käytti taikalehtiä.
Kiitos.
Vaimosiko?
Hän oli vaimoni. Hän luuli, että kuolin, kun Nimat veivät minut.
En palaa, hänellä uusi mies.
Olenko pahahenki? - He luulevat sinua orjakauppiaaksi.
Valkoinen mies tuli monta kertaa ja vei sotureita, nuorukaisia orjiksi.
Vei poikani.
Voi, Perjantai...
He luulevat, että toin sinut tänne, että voisit viedä heidät orjiksi.
Jos olen pahahenki, miksi hän auttaa minua?
Olet sairas mies.
Ei ole hyvä tappaa sairasta miestä. Huono tapa.
Hän rukoilee jumalia.
Mitä he sanovat?
Taistelemme. Toinen meistä kuolee.
Jos tapan sinut, voin jäädä. Jos tapat minut, voit lähteä.
En voi tappaa sinua. En aio tappaa sinua!
Olen kuollut: Ei vaimoa, ei poikaa. On parempi kuolla kuten soturi.
En voi taistella kanssasi. - Sinun täytyy!
Muuten meidät molemmat tapetaan.
En voi!
Kaikkivaltias Jumala, ota minut paratiisiin, jos olen sen arvoinen.
Tapa minut ja elä. - En voi tappaa ystävää.
Tee se.
Tulkaa tänne!
Nämä villit eivät enää vahingoita teitä.
Ei!
Kohtalo oli säästänyt julmimman oikkunsa viimeiseksi.
Olin joutunut jättämään kotini kaksintaistelun vuoksi-
ystävien välinen taistelu vei minut kotiin.
Sain kiittää vapaudesta miehiä, jotka olivat tappaneet ystäväni-
tuhonneet hänen kansansa ja perheensä.
Orjakauppiaat paransivat minut ja jättivät maihin Lissabonissa.
Sieltä pääsin kauppalaivalle.
Kuusi vuotta lähtöni jälkeen -
palasin kotiin.
Hänkö antoi sinulle päiväkirjan?
Kyllä. - Minun on kirjoitettava tästä.
Kaipaat häntä, eikö niin? - Hän pelasti minut.
Hän toi sinut takaisin luokseni.
Olenko nyt viisaampi?
Ehkä.
Mary ja minä menimme naimisiin ja perustimme perheen.
Meitä siunattiin onnella ja omaisuudella -
mutta ajattelin usein miestä -
joka oli antanut minulle suurimman lahjan. ;
Elämäni, kun olin melkein menettänyt sen.
Ja ystävyytensä kuolemaansa asti.
1717 Daniel Defoe julkaisi esikoisensa Robinson Crusoen.
Siitä tuli suosittu ja Defoeta ylistettiin.
Hän kirjoitti vielä mm. Romaanit Moll Flanders ja Roxana.
Daniel Defoe kuoli 1731 -
mutta Robinson Crusoen tarina elää yhä.
SLUT Suomennos: Meri Stenius Scandinavian Text Service